Lastet ned fra YTS.MX
En dødelig majestetisk hule.
Fylt med knivskarpe, forræderske gigantiske krystaller.
Offisiell YIFY-filmside: YTS.MX
Se på dette.
Dette er kult, ikke sant?
Hellige røyker.
Finnes det andre vidundere
som matcher dens skjønnhet og straffende hete?
- Jeg elsker dette stedet.
Uansett hvor vanskelig det er å jobbe her inne.
Et team av forskere og
oppdagelsesreisende risikerer livet for å finne ut.
Som den lille tingen i
bakhodet sier gå
sjekk det ut, gå sjekk det ut.
De avdekker andre dødelige fantastiske huler.
De snubler over et uutforsket mysterium
skjult dypt under jordens overflate.
Hei folkens, jeg har noe.
45 grader celsius.
90 % fuktighet.
Krystallhulen vil ikke ha deg der.
Det vil drepe deg i løpet av få minutter.
Likevel er det folk som er villige til å risikere
deres liv til å forstå dette
fantastisk, mystisk sted.
Krystallgrottene, som ligger i en
den lille meksikanske gruvebyen Naica.
250 kilometer sør for USA
grensen i hjertet av Chihuahua.
Ligger 300 meter under bakken i
en kolossal blygruve, krystallhulen
holdt seg skjult i over en halv million år.
Helt til det var tilfeldig oppdaget av gruvearbeidere i 2000.
I dag en organisasjon kalt The Naica Project
studerer og dokumenterer hulen.
Prosjektet har ledet av Gonzalo Infante
perfeksjonert teknologi til bidra til å holde oppdagere i live.
De har utviklet spesialiserte drakter
og åndedrettsvern som hjelper til med å holde på mennesker
levende i opptil 45 minutter i den dødelige heten.
I 2008, et team av forskere og
oppdagere låste opp noen av mysteriene.
Jeg kan ikke tenk når vi kommer inn der.
Jeg kan føle temperaturen.
To år senere, et annet lag
har kommet tilbake for en siste ekspedisjon.
- Gutter, dette er inngangspunktet til dette
vakker hule som vi er i ferd med å gå inn i.
Bare én side, pust sakte.
Hulen kan drepe
et menneske på 30 minutter.
De er pålagt å gå inn uten
beskyttelsesdrakter for bare fem
minutter for å teste deres fysiske
grenser i den dødelige heten.
Når du føler deg litt
med uskarpt syn, eller har en
lite hodepine, til og med en liten hodepine,
fortell meg, jeg kan ta deg ut.
Sikkerhet er det viktigste ting i denne hulen.
Teamet overvåkes
fra Mission Control for å se hvordan de
reagere i deres fem minutters eksponeringstest.
- Kroppen din er en fantastisk maskin,
forteller deg alt, hør på det.
Det er det folkens.
Er alle i orden?
Greit?
- Kom igjen, la oss gå.
Å dette er utrolig!
Kan du forestille deg hva gutta
hvem oppdaget dette må ha trodd?
Wow.
Det er en visuell beundre ulikt alle andre.
Jeg kan ikke tro hvor varme de er.
Det er utrolig.
Se, det er det helt tilbake dit.
En gigantisk krystall
katedralen skapt av naturen, helt
trosse vår forståelse av
hvordan ting på denne planeten ser ut.
En fremmed verden.
Akkurat her på jorden.
- Wow, jeg elsker disse.
Hulen er på størrelse med en
fotballbane og omtrent like høy
som en to-etasjers bygning.
Noen krystaller er 11 meter lange
og 55 tonn, like høye som telefonstolper
og 100 ganger så tung.
Du vet, hva som er utrolig
er det ingen små krystaller.
Alle disse krystallene er født store.
Laget starter ved døren.
Utenfor det er det som kalles skogen.
En rekke stående, søylelignende krystaller.
Vær forsiktig.
De gå ned 15 meter til
midten av hulen hvor det er et dyp
depresjon og det beste utsikt over hele hulen.
tenkte jeg at de ville være alle
vokser opp fra etasje, men alle disse
gutta her vokser fra hver overflate.
25 meter til deres
høyre er et rent krystallansikt.
På toppen er en liten gang som
vil være deres hovedmål.
Wow, ser ut som is.
Det er utrolig.
2008-teamet oppdaget
en sprekk som dukket opp å føre til en annen
krystallhulen, men klarer ikke å trenge gjennom den.
Det nye laget vil fokusere deres anstrengelser for å se
hvis en annen majestetisk hule venter på oppdagelse.
– Det er utrolig at du kan se
de vokser i alle retninger.
Bortsett fra målet om å oppdage
en ny hule, teamet tror ekspedisjonen deres
kan til og med bane veien for en
bedre forståelse av livet på jorden.
Biolog Penny Boston er den eneste
teammedlem som var på 2008-ekspedisjonen.
Den første turen var en fantastisk
oppleve å se et miljø som
var veldig annerledes enn jeg
hadde sett før, men vi kom selvfølgelig inn
vet egentlig ikke hvordan jeg skal nærme meg mye
av de tingene vi ønsker å gjøre, og så vi
fikk noen veldig fristende og fantastiske resultater.
Denne andre turen er selvfølgelig
å bygge videre på det.
Virolog Curtis Suttle kommer med
et team med en radikal ny idé.
Å finne eldgamle virus som
har blitt fanget i hulen.
Vi tror at Naica,
være et ganske vanlig miljø
med varmt, underjordisk vann som kommer ut
er et ganske ekstremt miljø.
Vi er interessert i søket etter
liv på andre planeter og hvor de
kan eksistere, og så en av tingene som
vi er ganske gode på å finne livsformer
som folk ikke visste eksisterte før.
Før forskerne
begynne arbeidet sitt, en ny sekundær
basecamp skal bygges inne i hulen.
Det kalles isbiten.
Tanken er å pumpe kjølig luft inn
et telt inne i hulen for å forlenge
oppdragstid til opptil to timer.
Hvis det fungerer, er isbiten lagets
beste våpen mot hulens dødelige hete.
Forskerne har lært at
krystallgrotten er ikke det eneste vidunderet
begravd under jordens overflate.
De vil undersøke andre spektakulære huler i gruven.
Søker bevis på at den gigantiske krystallen
hulen er en del av et større system.
Kanskje hundrevis av uoppdagede underverk er her.
Etter fire minutter i hulen,
deres hjerter raser som etter en
rask sprint, men vil ikke bremse i
varme når organene skriker etter mer oksygen.
Svette fordamper ikke fra huden, så de
er bokstavelig talt krypskyting i sin egen kroppsvarme.
Etter omtrent en halvtime, de ville alle være døde.
- Greit, tenker jeg Jeg har nådd grensen min.
Ok folkens!
Pass på hodet ditt, Victor.
Vitale tegn tas.
Hvis noen får en farlig lesing, kan de være
utestengt fra hulen for dagen, eller for godt.
– Jeg kan kjenne hjertet mitt banke inn
alle blodårene i ansiktet mitt.
jeg kan føle...
.
Som oppdagelsesreisende gjør sine
planer i den varmeste hulen på jorden, andre søker
for å finne en annen krystall hule fra overflaten.
Marc Beverly er en klatrer og redningsmann.
Han har tatt med et håndplukket team av
oppdagelsesreisende for å undersøke en 600 meter
dypt hull i ørkenen.
Gruven kaller det robinhullet.
Det er en åtte fot bred ventilasjon
skaft som strekker seg til bunnen av gruven.
Et sted inne kan det ligge en annen krystall
hule som ingen mennesker vesen noen gang har utforsket.
I 2009 boret gruven dette
gigantisk skaft for å avkjøle de varme tunnelene nedenfor.
Et kamera festet til borekronen
så en hule ca 150 meter nede.
Den dårlige videoen viste hva så ut som en gigantisk krystall.
Beverlys jobb er å finne en måte
å komme ned robin-hullet for å se om
en annen uoppdaget krystallgrotte venter.
Jeg er veldig spent på å være en del
av hele denne prosessen vet jeg min
teamet er glade for å være en del av denne prosessen.
Å ha en første nedstigning og en første oppdagelse
av en hule som er gitt deg på et sølv
tallerken er utrolig, folk dør for dette.
Det er bare fantastisk.
Det ser bra ut, dere.
La oss finne en bar som passer gjennom det.
Et slags EMT-rør eller noe,
vi henger den, og så vi bare tråder det.
Fra overflaten
Robin hole ser ikke helt ut
imponerende, men den går 600 meter ned.
Over en og en halv gang dypere
enn Empire State Building er høy.
Ethvert fall gir en sikker død.
En overflate base camp har blitt satt opp nær sjakten.
Et vitenskapelig team vil jobbe med Beverlys mannskap.
- Nå disse krystallene, de dannes ut av det
løsning på en veldig spesifikt temperaturområde.
Sarah Poirier er romforsker.
Hun er her for å studere hvordan mennesker
reagere i stressende miljøer.
For henne er det å studere hulen mye som et romoppdrag.
Vi vet at det er det fysiske utfordringer,
men vi må også virkelig være klar over
psykiske utfordringer knyttet til
å sette mennesker i disse ekstreme miljøer,
mennesker er det svakeste leddet når vi utforsker hvor som helst.
- Og vi kommer ovenfra,
vi kommer til å treffe kanten av kalksteinen,
og forhåpentligvis er vi det skal se krystaller.
Geolog Victor Torres
ønsker å bidra til å kartlegge de nye hulene i en
forsøk på å finne ut om krystallhulen er unik.
Krystallene i krystallen
hule er enorme, er født enorme.
Det er ingen interlacing av en haug med små
krystaller som vokste sammen som normalt
geodes, dette er noe kollektivt forskjellige.
Den uutforskede hulen sitter ved
omtrent det samme dybde som krystallhulen.
Er det mulig at to huler er koblet sammen?
Klatrelaget er fast bestemt på å finne ut.
et langt liv.
Foruten denne akselen og
krystallhulen, den oppdagelsesreisende vil også undersøke
mindre spektakulære huler innenfor gruveområdet.
En hule kalt The Cave of Swords.
En annen, The Queen's Eye.
Til slutt, The Cave of Sails.
- Trenger du hjelp?
Jakten er i gang.
Lag over bakken og under
overflaten har nå klare oppdrag.
Det er fare i hver sving.
Det er en siste vri.
Krystallhulen kan snart være under vann.
For en halv million år siden, krystallene vokste fra
størrelsen på et korn på salt til 50 tonn monolitter.
De ble dannet under hundrevis av
millioner av liter skålding,
50 grader varmt vann fra vulkanske inntrengninger.
De samme innbruddene som nå
gi hulen sin dødelige varme.
Enorme pumper bygget ved gruven
holde hulen tørr med en hastighet på
fire millioner liter i timen.
Men i 2008 indikerte gruvemyndighetene
at de kan slå av pumpene.
- Ok, la oss gå.
- Ok.
Ikke bare er dette oppdraget
farlig, det kan også være menneskehetens
siste sjanse til å utforske dette underjordiske vidunderet.
Se på dette!
Dette er kult, ikke sant?
Hellige røyker.
For forskerne,
spørsmålet om å låse opp hulens
hemmeligheter er nå et kappløp med tiden.
Helt siden hulen ble oppdaget,
Naica-prosjektteamet søkte
måter å forlenge oppdragstiden på.
Da de først kom i 2005,
det var tydelig at den dødelige heten
gjorde utforskning nesten umulig.
De begynte å designe dresser til
beskytte dem mot varmen.
Etter år med å risikere prøving og feiling,
de oppdager det å ha på seg is
nær huden dekket av isolert
dresser var den mest effektive løsningen.
Åndedrettsvern koblet til isfylt
ryggsekker sender kjølig luft til lungene.
- Ååå, fint.
Maskene til og med beskytte øynene
som øyeepler kan svi seg i hulens varme.
- Vi vet at i ekstrem tilstand,
bare passivt system kan fungere.
fylt av is der det er en
luftstrøm rundt og du puster
og den kalde luften går på øynene
for ikke å brenne øynene.
Lage is i
brennhete oppdragskontrollrom
krever en tilpasset fryser som
kan lage is på en halvtime.
Oppdragene gikk fra 10 til 15 minutter til opptil
en time, men dressene var klumpete og tunge.
– Her går han, det er akkurat som en ryggsekk.
– Der går vi.
Over tid, design ble lettere,
men veier fortsatt 20 kilo.
Neste problem var fotografering.
Det meste av elektronisk teknologi svikter i
hulens ekstreme varme og fuktighet.
Flere kameraer ble testet, alt dugget umiddelbart.
Og øyeblikk senere, døde.
Naica-prosjektteamet funnet en lavteknologisk løsning.
Legg kameraet i en plastpose for to
timer inne i hulen for å la den varmes opp.
Når den ble fjernet, utjevnet temperaturene
betyr minimal fuktighet på sensitiv elektronikk.
Men selv etter mange års erfaring,
kamerafeil er vanlig og katastrofal.
Teamet utviklet også en bevegelse
kontrollert robotkamera som tar
tusenvis av stillbilder over flere
timer for å lage et bevegelig bilde.
Denne enkle enheten har fanget
noen av hulens mest fantastiske bilder.
Det første oppdraget på dette 2009
ekspedisjon til den gigantiske krystallen
grotten er å utforske det mystiske
sprekk som har vist seg å være
hulens mest dødelige blindgate.
Utforskere tror det kan føre til en annen krystallhule.
Denne sprekken tok også nesten livet
av en av det originale teamets oppdagere.
I 2006 kom Tullio Bernabei inn
hulen med en kameramann for å teste
dressene og respiratorene.
Mens de to utforsker hulen, Tullio
bestemte seg for å krysse en blindvei alene
for å undersøke sprekken.
Han så at hulen holdt gikk, så han gikk lenger inn.
Mye lenger.
Når det var på tide å gå tilbake, sviktet respiratoren hans.
Han var på egenhånd.
Ingen kunne se ham i hulen.
Uten kjølig luft å puste inn, Bernabei
visste ikke om han kunne klare det
30 meter tilbake til grotteinngangen.
Han snublet tilbake til huleinngangen,
hjernen hans svikter nesten, hjertet hans nærmer seg
hjertestans fra den straffende heten.
Bernabei slapp så vidt med livet i behold.
Denne gangen, Naica-prosjektet caver
Mario Corsolini vil utforske det samme
sprekk som nesten drepte Bernabei.
I sin beskyttelsesdrakt vil han ha
45 minutter før livet hans er i fare.
For å studere det dødelige passasje, det tekniske
teamet har opprettet en ekstern kameraarm.
Det kan se på steder mennesker ikke kan.
Og send høyoppløselige bilder
tilbake til misjonskontroll for analyse.
Corsolini tar seg til sprekken.
Det tar omtrent fem minutter for
den erfarne grottegraveren for å klatre i det rene
krystall av de øvre delene av hulen.
På et dødelig sted som er lengst
fra inngangen og redning.
Åpningen her ser ut som en haikunn.
Utover det, en verden bare sett av en håndfull
av vågale oppdagere og aldri filmet.
Corsolini går inn i en blendende
korridor foret med sylskarpe krystaller.
Det er et desorienterende labyrintlignende sted.
Alle taggete.
Ja.
De vil tygge deg opp.
De vil tygge deg godt opp.
Men det ser ut til å være en tunnel.
Han utforsker en rekke små
passasjer som ser en annen hule.
Tunnelen er fem meter lang,
to meter på tvers, og foret med krystaller.
I enden er en vegg av krystaller, at hvis det kan
klatres, ser ut til føre til et svart tomrom.
En annen hule?
Forskerne Victor Torres og Sarah Poirier
ønsker å utforske den nye passasjen
og teste grensene for utstyret deres.
Sarah, kom hit,
ta tak i denne med venstre hånd.
Kom opp, fot her.
Ja.
Og så her.
De oppdager akkurat hvordan
forrædersk klatringen til sprekken er.
Det er en hinderløype av taggete
krystaller som kan skjære gjennom huden.
Dette ender her, opp.
Ødelagte og ujevne krystaller
på hulegulvet betyr å flytte inn
de tunge draktene er nesten umulig.
Bra jobbet.
Her inne?
Her oppe, der, ja.
.
Her oppe.
Til slutt forskere når sprekken.
Varmere enn Sahara, fuktigere enn Amazonas.
En dødelig kombinasjon ulikt noe sted på jorden.
50 grader celsius og luftfuktighet nær 100%.
Wow, herregud, se på dette!
Dette er kult, ikke sant?
Hellige røyker.
Corsolini er alt annet enn utslitt.
Fysisk bevegelse i denne varmen iført en
20 kilos dress er alt kroppen hans tåler.
De kan vare bare minutter lenger.
Akkurat lenge nok til å få en følelse
av et uutforsket visuelt vidunder
det kan godt være passasjen
til en annen krystallhule.
Det ser ut til å fortsette i ca
fem meter, og åpner seg så.
Men til hva?
Sarah, vi må gå nå.
Tiden er ute.
De tre oppdagelsesreisende må nå gjøre
veien tilbake til kontrollrommet.
- Skal gå denne veien, ok?
Ja.
- Fot her, flytt den veien.
Ja.
- Så fot her.
De lærer en viktig lærdom.
For å komme til sprekken må du
reserve nok energi til å komme ned igjen.
- Kan jeg ta hånden din?
Lukke.
Flytt nå.
Ja.
Døren er bare 30 meter unna.
Det kan like gjerne være 500.
- Jeg har det bra.
Det er litt vanskelig å puste
akkurat nå, men det er greit.
Går det bra?
- Ja, det går bra, men jeg er glad jeg er ute.
Jeg tror det var kl rett tid, et minutt til
eller to ville jeg ha hatt problemer.
I oppdragskontroll,
Sarah Poiriers vitale tegn er nøye overvåket.
Hun har blitt presset til den fysiske grensen.
– Kan vi få et kaldt glass vann?
Her.
- Sarah, gå sakte med dette, ok?
Men hun er sett med henne
egne øyne hva laget kom hit for å bestemme.
- La oss gå sakte tilbake dit,
hvis du føler deg svimmel, bare hold ut.
.
Takk.
Det er en tunnel der oppe.
Hvor det går er det neste dødelig mysterium å løse.
Inne i krystallgrotten, Victor Torres
bestemmer seg for å være den første til å eksperimentere
med isbitteltet.
Kjølig luft pumpes inn i teltet.
Teknologiteamet anslo at det
skal være ca 35 grader celsius.
Ikke akkurat kjølig, men lavere enn
kroppens kjernetemperatur på 37 grader.
Men isbiten avkjøles ikke mye.
Torres kan føle en forskjell, men ikke
nok til å bringe hans overopphetet
kroppen tilbake til trygge nivåer.
Foreløpig er isbiten forbudt.
To år før dette oppdraget,
et annet team av forskere undersøker
krystallene for å bestemme hva de
er laget av og hvordan de vokste seg så store.
Disse fantastiske søylene er laget av gips,
samme mineral som vanlig gips.
Men det er ikke noe vanlig om disse krystallene.
De er fem ganger større enn noen tidligere oppdaget.
Gips tar lang tid å vokse til krystaller
og trenger konstant forhold for vann og varme.
Krystallhulen var under vann for en halv million
år til det var oppdaget av gruvearbeidere i 2000.
Vannet fanget i hulen var rik på gips.
Gipsen klamret seg til hulevegger og gulv.
Vokser over tid inn i den gigantiske krystallhulen.
Men mysteriet gjenstår om dette
geologisk vidunder er unikt.
Forskerne søker bevis for at
forholdene kan ha vært riktige for
andre krystallgrotter å vokse i denne
gryte begravd under en meksikansk dessert.
Når oppdagelsesreisende fullfører den første etappen
av oppdraget deres, Penny Boston og
kollega Mike Spildee klar for sitt eget
forrædersk venture inn hulens dødelige hete.
Boston leter etter liv hvor
ingen ville noen gang mistenke livet kunne overleve.
En av de store overraskelsene
all vitenskap egentlig i løpet av det siste
20 eller 30 år er bare hvor mye liv
det faktisk er i undergrunnen.
Hva vi finner som et fellesskap
er det når vi går inn på steder
som Niaca eller andre dype miljøer,
enten de er gruver eller naturlige grotter,
vi finner en forbløffende rekke
av ulike typer mikroorganismer.
De har mye å fortelle oss om
opprinnelse og evolusjon av livet på planeten.
I 2008 fant Boston
bakterier fanget i væske inneslutninger, liten luft
lommer som dannet seg når krystallene vokste.
Hun gjenopplivet bakteriene, brakte dem tilbake til livet.
De var ulikt noe annet sett på jorden.
Arbeidene hennes kaster lys over eksistensen
av liv på andre planeter.
Så disse er miljøer med lavt næringsinnhold
og vi er interessert i typene organismer
som faktisk kan tjene til livets opphold ikke
ved bruk av organiske materialer som du og jeg spiser,
men tygger gjennom berggrunn og bruk av uorganisk
mineralforbindelser som deres energikilde.
Bare hold det nede sånn når
du trekker den ut, så tenner vi den.
Det satte boret mitt på brann, det kan ikke være bra.
Flammebor.
Nå prøver hun igjen.
Denne gangen vil hun prøve dypere
fra en krystall med sikte på å hente
en mer fullstendig prøve av bakteriell DNA.
Hva synes du?
Ja, la oss gå for det.
– Jeg tror det.
Krystallene er myke
som menneskenegler, så lett å bore.
Men den samme mykheten kan gjøre det
vanskelig å oppnå en væskeinkludering
uten å forurense den.
– Jeg kan se vann komme opp i den.
God.
Ting var en saftig en.
Bra, dette kan fungere.
- Greit, vi drar.
Klokken tikker.
Endelig suksess.
- Perfekt, elsker det.
Laget gjør sitt
vei tilbake mot oppdragskontroll,
men det er klart Penny Boston har
presset seg til randen.
.
Først virker hun ok.
Vi bare presset på med en steril .
Vi fikk ikke lighterne til å virke.
Vi gned det av på krystall og deretter
fikk en flamme.
Vi steriliserte det, trodde jeg
skulle komme ut igjen.
Jeg var nesten i tårer.
Det var en fullstendig fiasko.
Prøver å åpne den.
sende deg over kanten?
Ja.
Penny Boston er
lagets mest erfarne caver.
Det er en nøktern leksjon for de andre
som begynner å forstå det dødelige
risiko for å utforske denne nådeløse hulen.
– Jeg burde ikke gråte mer, jeg kaster bort væske.
Den virkelige farene ligger fortsatt foran.
Krystallhulen er i sentrum av
Chihuahua, et stort ørkenplatå
Sør ved grensen til Texas.
Naica er en liten, isolert prikk på kartet.
Naica produserer bly, kobber og sølv.
Rundt 5000 mennesker bor i Naica.
Hele økonomien er drevet av gruven.
Og har vært det i over 100 år.
På begynnelsen av 1900-tallet,
100 år før krystallhulen ble oppdaget,
en annen hule i dette gruvekomplekset
produsert bemerkelsesverdige krystaller som
nå pryder museer over hele verden.
Hulen kalles The Cave of Swords.
Oppdaget i 1910, The Cave of Swords ligger
nærmere gruveinngangen på ca 120 meter.
Sammenlignet med de mye dypere krystallgrotte på 300 meter.
Navnene kommer fra det unike
dolklignende krystaller på huleveggene.
Disse krystallene er også selenitt eller vanlig gips.
Men det er ikke noe annet som dem hvor som helst i verden.
De vokste også under vann, men dette
grotten var ikke alltid oversvømmet.
Forskerne tror vannet her steg og
falt over hundretusener av år.
Så krystallen vokste ikke som
store som de i krystallhulen.
Disse krystallene ble også dannet under vann under enorm varme.
Denne hulen produserte en skjønnhet ganske ulik det
av krystallhulen, og i mindre skala.
The Cave of Swords er en fristende ledetråd
at det kan være flere grotter å oppdage med
helt andre formasjoner som trosser sammenligning.
Og det er akkurat det et lag
av klatrere søker å finne ut en
kilometer unna på overflaten.
Naica prosjekt klatrer og redningsmann
Marc Beverly forbereder seg nå på å se
hvilke vidundere som kan vente ham
en vågal nedstigning til det ukjente.
Det er en helt rett ventilasjon
skaft kalt et Robin-hull som faller
600 meter til bunnen av en gruve.
En hule er påvist på 150 meter.
En dråpe som tilsvarer klatring ned en 50-etasjers skyskraper.
Det synes jeg er bra.
Vri bare litt fordi jeg må
flytt dette beinet av stålet.
Et stativ mater alle
tau til bunnen for klatrere og utstyr.
Er det verdt risikoen å klatre ned?
Et annet team er her for å hjelpe med å finne ut.
De er ingeniører som gjennomfører en undersøkelse
med en teknikk som kalles geoelektrisk kartlegging.
Trinn én er å legge inn elektroder
bakken rundt robinhullet.
- Så geoelektrisk kartlegging, du bruker
en elektrisk strøm til lage en tredimensjonal
kart over strukturen som er under oss?
– Det vi gjør er vi pund innspill av
likestrøm inn i undergrunnen.
Gjennom disse elektrodene som de
fall i bakken og de
er separert gitt til måling.
Ok, så han regner etter
til typen stein og hvor dyp han
ønsker å gå inn i undersøkelsen, beregner han
avstanden mellom elektrodene.
Kabler er trukket mellom elektrodene.
En elektrisk strøm er lades gjennom kabelen.
Resultatet vil være en tredimensjonal
bilde av det underjordiske området.
Hvis det er en hule her, kartet skal vise det.
Det vil ta en dag å få resultater.
I mellomtiden vil Marc Beverly
ta den direkte tilnærmingen for å slippe ned
et tau 50 etasjer alene, i bekmørkt,
uten mulighet for redning hvis noe går galt.
Det er det ikke kommer til å endre seg, ikke sant?
- Nei, det er greit.
Løs stein, til og med små rullesteiner,
bli til dødelige prosjektiler hvis de faller på hans nedstigning.
Så det er en justerbar for deg.
En gang inn hulen, det er ingen måte
ingen måte å vite om gulvet vil
kollaps eller hvis luften er giftig.
Ingen mennesker har noen gang vært der.
Det er rett ned nedstigning til det ukjente.
Et skreddersydd enkelttau kan holde
til to og et halvt tonn av klatrere og utstyr.
Du kan bare ta det hele
karabinkrok ut, tror du klarer det.
Linchpin er en vinsj
festet til Beverlys lastebil.
Bygget for tømmerhoggere for å flytte trær,
klatrere vil heves og senkes
ved denne lille, kraftige vinsjen.
– Vi fikk god kommunikasjon med vårt mannskap nedenfor.
Jeg mater tauet, men jeg har en
handsfree enhet akkurat her som
er, hvis noe skjedde med meg,
hvis jeg bare besvimer, er jeg åpenbart det
senke ham med en hånd, men hvis jeg
la gå, så ville dette fange dem.
Vi har en spesiell karabinkrok som er laget
slik at hvis den blir kryssbelastet
det kommer ikke til å gå i stykker i noen situasjon.
Hvis du kan tenke deg å sette 27 av
meg på dette ene tauet, det handler om
hva dette tauet ville holde som en
minimum bruddstyrke, så det er
et ganske godt, sterkt tau akkurat her.
Tiden har kom på første forsøk.
Beverly vil bruke en hjelm med høy oppløsning
kamera for å gi ekte tidsbilder til overflaten.
- Greit, flott.
– Vi har fortsatt minicam på toppen av det
så vi kan se hva som helst fortsetter med deg.
Marc, ta på hjelmen,
ikke bekymre deg for resten av det.
På tide å gå.
- Greit.
Vekt dette systemet fullt ut, senk ut.
Et skreddersydd enkelt tau
kan holde opptil to og et halvt tonn.
– God test, la oss se hvordan det går.
Men hvis det mislykkes,
det er et fall på 600 meter til den sikre døden.
Det vil ta 10 minutter for Beverly
å falle til 150 meter, nivået
hvor en uutforsket hule venter.
Nedstigningen hans overvåkes fra overflaten.
60 meter.
Kameraet fungerer ganske bra.
Ved å slippe rett ned
midten av hullet, håper Beverly å
unngå å kutte tauet på skarpe kanter,
en ulykke som han ikke ville overleve.
Woo hoo hoo hoo!
Stort fall, stort hull!
100.
110.
Beverly nærmer seg nå målet sitt.
Her kommer en annen markør, 110.
Nei, nei!
I øyeblikket av oppdagelsen,
signalet til overflaten går tapt.
- Hei Marc, Justin.
Radiosjekk.
Roger det.
Greit, hva har vi her?
Vi fikk litt av en, vi fikk en liten joggetur.
Ser ut som grottemulighet kanskje.
Hei folkens.
Fortsett, Marc.
Jeg har noe.
- Greit, gi oss beskjed, sir.
, det er en hule.
Beverly blir møtt med en
varmekast det dugger umiddelbart linsen.
Det er et dampbad hvis
du går en fot utenfor hullet.
Robinhullet er en
luftsjakt designet for å avkjøle gruven.
Ingen hadde forutsett grotten ville vært så varm.
Han tømmer linsen og holder den unna
dugging ved å bo i den kjølige tunnelen.
Det er utrolig.
Jeg stikker hodet marginalt utenfor dette hullet
og inn i hulen og det er ekstremt varmt.
Hva er din definisjon av hot?
Som wow, det er varmt.
Kopier det.
Så sjekk dette ut, så snart
da jeg tok tak i den første steinen, kjentes det
som om det var radioaktivt, det var så varmt.
Jeg vet ikke hvor langt denne lommen rekker,
det ser ut som det er rundt 20 grader
vinkel fra aksen fra horisontal.
Jeg skal fortsette nedover.
Beverly løsner fra tauet.
Herfra og inn er han alene.
Ser du at den trekker opp lyset ditt?
Det er ingen måte å vite hva han ser.
Ingen måte å vite om han er fanget eller til og med drept.
Å kom igjen, kom igjen.
Endelig, et signal nedenfra.
Opp går vi.
Greit.
Se på det, det er søtt.
Og den lange ventetiden som
vinsjen trekker Marc lengden på
en byskyskraper til overflaten.
Et engstelig team venter på finne ut hva han har sett.
10 meter!
Woo hoo hoo!
.
- Hei mann.
Ja kompis, det er kjempebra.
Tre fot, to fot, en fot, stopp, alle stopp.
- Wow!
Det er det jeg snakker om!
Nøyaktig.
Akkurat her.
Wow.
- Hvordan har du det, kompis?
- Fantastisk.
Det er en liten hule der inne, ja.
Det handler om, jeg vet ikke, en meter og
en halv høy og så går det bare
tilbake og du kan ikke se slutten.
– Det var det faktisk krystaller med fasettene
som du kunne se, selv små, eller...
- Det er noen bittesmå der inne,
de er små, du kan se dem opp
i taket som de kanskje var
forming, men ingenting som Crystalis eller Espadas.
– Som de store store da.
– Nei, jeg så dem ikke, men det
betyr ikke at de ikke kunne være rundt
hjørne kanskje, det gjør jeg ikke vet, det er vanskelig å si.
Teamet vet at de
har akkurat skrapet opp overflaten.
I morgen går de tilbake for å finne ut om dette
uutforskede huler til en annen krystallhule.
De vil risikere livet for å finne ut.
Denne passasjen krummer seg bare
rundt til venstre her tror jeg.
Det er en annen fantastisk
hule nær krystallhulen.
En hule som gruvearbeiderne sier kan ha en
passasje til en uoppdaget verden av krystall vidundere.
Her er et brudd her.
Å ja, jeg ser det.
Et vannløp.
Å, se på det, se på det.
Det er en gipsblomst.
Hyggelig.
Veldig pen.
Se, det er det litt rosa fra jernet.
Fra jernet ja, se
i det hele tatt jernet i taket.
Vi må prøve det.
Vi må prøve jernet rundt
det, jeg vil ikke røre det vakre--
Vannløpet går helt ned.
Forskere Penny Boston
og Mike Spildee sjekk det ut.
– Jeg tror hulen er her oppe
rett rundt hjørnet til venstre.
Den heter The Queen's Eye.
Det er omtrent 150 meter å gå nedover
tunnel fra inngangen til krystallhulen.
Veldig forskjellig i skala fra den andre hulen.
Der er den, jeg ser den.
Dronningens øye har
en perle-lignende krystall i midten.
Øyet.
Hvis det ikke var for det overveldende
krystall huler ut av korridoren,
denne hulen alene ville bli vurdert
et av verdens store vidundere.
Det er rundt 35 grader celsius her inne.
Ikke like straffende, men fortsatt veldig fuktig.
Oj.
Ja, de er skarpe er de ikke?
Se på det, det er som å være
på innsiden av en kuttet perle, ikke sant?
Det er bare blomsterløst.
Og klatringen til
toppen av The Queen's Eye er mye mer
forrædersk enn noe annet i krystallhulen.
Det er akkurat der Boston og Spildee vil gå.
Jeg skal klatre ned gjennom her.
Det er et basseng med vann
som kan inneholde bakterier og
virus for videre studier.
Sist gang vi var
her var det ikke rikelig med vann
at det er denne gangen, og dette er en forskjell
som vi mener er gjort svært betydningsfulle.
Dette tillater mineraler og div
andre forbindelser som skal løses opp i vannet,
men det betyr også at bakterier som
lever i bergbruddhabitatet
også slippe og gå weee og hoppe inn
vannføringen, og så dette tillater
oss for å få tilgang til organismer som
vi ikke kunne se før.
Det er også biologisk
vekst på krystallene her at
kan ikke finnes i krystallhulen.
Har du det?
Ja, perfekt.
Å ja, veldig hyggelig.
Når de får prøver,
caver Mario Corsolini kikker inn i
små ganger nær hulens inngang.
The Queen's Eye er så nær
krystallhule, og i en direkte linje
til den mystiske sprekken.
Det er en fristende mulighet at dette
er den hemmelige bakdøren til krystallhulen.
Men Corsolini møter tunneler
som er for små til at en mann kan passere.
En detaljert skuring av grotten avslører ingen passasjer.
Bare forbløffende skjønnhet.
Og det er en annen hule i nærheten
som har sine egne unike former.
Oppdagerne kaller den The Cave of Sails.
Dette kammeret, omtrent på størrelse med
en fotballbane, har det samme
dødelig varme som krystallhulen.
Og den har en funksjon som det gjør ikke krystallhulen.
Krystallene her gror igjen.
Forskere tror hulen var
tømt for vann for 20 år siden og
disse delikate edle krystallene
vokste oppover, uforstyrret av menneskelige oppdagere.
Det er en fristende anelse om hva
ville skje i krystallhulen
hvis det skulle overlates til naturen.
Krystallene ville i realiteten våkne opp igjen.
Nå er Naica-prosjektets forskere
i krystallhulen begynner letingen
for virus i dette dødelige, varme omgivelser.
,
få oss til å kle oss ut som om vi skal
på en polarekspedisjon, men det er det
det varmeste stedet jeg noen gang har vært på.
Danielle Winget er en
biolog som søker å finne svar
under de helvetes forholdene ved Naica.
Det er nesten helt
mikrobielt økosystem, så det er ingen
store organismer her, det er ingen insekter,
det er ingen dyr, det er bare bakterier.
Virus er en av de viktigste
rovdyr av bakterier og så vi
forventer å finne dem her.
Biologene tror
virusene vil bli funnet i vann.
Det er vann overalt i dette gruvekomplekset.
Enorme rør og pumper omdirigerer 50 grader
celsius skålding vann ut av gruven.
De drar til et sted gruvearbeiderne kaller helvete.
Det er på gruvens dypeste punkt,
mer enn 500 meter ned.
- Vi skal samle litt vann
prøver først fra røret, deretter fra
veggen der bak, oppe på gulvet
av dette bassenget, og også noen plakett
fylt av bakveggen.
- Ok, så vær forsiktig.
– Hun vil ikke at jeg skal vaske vekk!
De har valgt å ikke
å bruke de klumpete vernedraktene,
ofre en lengre oppdragstid for fart.
Dette gir dem mindre enn fem minutter til jobb.
Etter det kan kroppene deres takler ikke varmen lenger.
Giftstoffer angriper hjernen, organer svikter.
- Har du det?
- Ja, jepp. - Bra.
- Det ser ut til at vannet traff rett ved 49.
- Ok, 49.
- Og de nærmeste rundt 42.
Løpet er i gang
samle vann- og jordprøver
for det vitenskapelige teamet å analysere.
Alvorlig skjelving setter inn som Wingets kropp overopphetes.
- Dette er...
Vann fra en av dryppene som
kom av rett ovenfor
hvor jeg samlet veggprøven.
Tiden er ute.
De må gå.
Men disse oppdagelsesreisende blir presset
til deres fysiske grenser.
Det vil ta timer for deres kjerne
temperaturen for å gå tilbake til normalen.
Et provisorisk laboratorium er satt opp på overflaten.
Her filtreres vannet ned og virus fanget.
Så det vi gjør er
vi fanger alle bakteriene
på dette fine filteret som er gult.
Den har 200 nanometer kjernestørrelse, så veldig liten.
Vi fanger alle bakteriene i det,
men virusene burde gå gjennom.
Ved å ta ut bakteriene, så kan vi det
trekke ut det materialet og så vi
kan få, skal vi sekvensere DNA
fra disse bakteriene og prøver å finne ut
ut om det er komplisert eller ganske enkelt.
Når resultatene kommer
inn, vinner laget jackpotten.
– Så vi er bare fulle av virus.
Glimrende.
- La meg se, la meg se, la meg se.
- Utmerket, ta en titt.
Det finnes så mange som 10 millioner
virus i en enkelt milliliter av dette vannet.
Langt mer enn laget forventet
å finne i et så fiendtlig miljø.
Så det skal vi definitivt
være i stand til å få DNA ut av disse babyene.
Ja!
- Jaja!
Disse prøvene vil være
tatt tilbake til laboratoriet for full DNA-sekvensering.
Tilbake i krystallgrotten, Mario Corsolini
fortsetter å utforske det forræderske
hule som ligger utenfor den dødelige sprekken.
Ta deg god tid, hyggelig og sakte, pass på føttene dine.
Det er han leter etter en tilgangsvei
som kan føre til en annen krystallhule.
Men kameraarmen beviser det også
tungvint å håndtere i den straffende heten.
Etter to dager med justeringer,
isbiten som var ment å bringe
oppdagelsesreisendes lettelse fungerer fortsatt ikke.
Krystallhulen er utilgivelig på teknologi.
Klimaanlegget som
fungerte i test etter test feil.
Dette er den siste i en lang rekke av
enheter for Naica prosjektteam, søker
teknologiske måter å bekjempe den dødelige varmen.
Sensorer festet til oppdagelsesreisende ble utviklet
å overvåke hjerte og blodtrykksrater til
gi et tidlig varslingssystem
mot ekstrem varmeeksponering.
Men bare lavteknologi fungerer i hulen.
Selv da kan ingen teknologi stole på.
Utforskere må være klar over
meldinger som kommer fra kroppen deres
og handle raskt før det er for sent.
Forskere fortsetter på forskjellige oppdrag,
jobber i konstant tempo.
De vet at krystallhulen
vil snart bli oversvømmet og dette er
deres siste sjanse til å låse opp mysteriene.
- Ok.
Disse vannprøvene kan gi
oss noen nøkler til å se på veien
det meste av jorden var i fortiden,
nå er dette ekstreme miljøer,
men du kan forestille deg hvis du gikk tilbake i tid
det meste av jorden var veldig varmt og veldig vått
og det er slike forhold
som du forventer at livet skal ha
blitt skapt, og det er også typene
av forhold som kanskje kan
være representativ for livsformer
som vi kan finne på andre planeter
og igjen, så kanskje Naica vil gi oss en
vinduet inn i søket vårt for livet i andre verdener.
- Bra!
Fabelaktig.
I mellomtiden, ved robinhullet,
Marc Beverly forbereder seg for en andre nedstigning.
Denne gangen med filmteamet i et forsøk
for å komme tilbake med bilder nedenfra.
– Jeg er veldig spent på å gå ned
helt til bunnen av dette og se...
Han anmelder opptakene
fra første nedstigning med det vitenskapelige teamet.
- Det er vanskelig å si fordi, igjen,
du beveger deg veldig mye
raskt, så kanskje vi kan få det
noen flere stillbilder neste gang.
- Ja, det er ganske vanskelig å la være
flytte rundt når du er så spent.
Kan du si om
var det krystaller der nede?
- Ja, det er definitivt krystaller,
det er små krystaller og det er de
helt over hele plass, i taket.
– Bare i taket?
- Virket som bare i taket,
men det er mye pulver på gulvet,
så jeg mener vi kunne børste bort
og se hva som er under. - Rett.
- Kanskje vi kan planlegge hvis det er det
en måte å gå lenger, vi sannsynligvis
må planlegge mer.
- Klart det.
- Det er sikkert varmt der nede, vet du?
- Ja, det er underholdende.
Beverly er ikke gal etter
ideen om å ta tre ekstra personer
ned til en potensielt farlig hule.
Greit, vi har det bra.
Jeg tror vi er klare for en lavere.
Selv for hans erfarne
klatrere er det en enorm risiko.
Alt avhenger av planleggingen hans.
En enkelt feil staver en sikker død,
stuper 600 meter rett ned.
Spenningen er høy som
kameraer og mannskap gjør sin nedstigning.
Denne gangen er målet å
gå dypt inn i hulen og se
hvis det fører til en annen krystallhule.
En svart, ukjent hule venter nedenfor.
Når overflateverdenen forsvinner.
Ja, dette hullet er fantastisk.
150 meter.
10 minutter.
En vinsj bygget for sleping gigantiske trær holder nå
livene til fem menn videre et enkelt en tomme tau.
Der går du.
Dette er det.
Vi er i Naica, Naica-fjellet.
Justin går inn i hulen akkurat nå.
Angie, dette er Justin.
Gå videre og senk omtrent fem fot, fem fot.
- Kopier.
- Greit Manuel, jeg skal gi
du en sperre av dette og trekke deg inn.
Greit Manuel, vi trenger deg
å slutte å filme for en øyeblikk og kryp inn.
- Wow.
Hellig røyk, ikke sant?
Sjekk dette ut.
Vi fikk en ganske betydelig vind akkurat her.
Det går faktisk oppover dette røret, det er 1500 fot
hele veien fra topp til bunn,
vi er omtrent 450 fot ned akkurat nå
og du kan se kondens
drypper fra grensesnittet til
luftens to temperaturer.
Vi skal utforske dette ting, kom igjen, la oss gå.
Klipper inn her?
Ja, jeg bare, Jeg har alt dette der.
– Helt greit, hellige røyker.
Pass på brillene mine.
Se dette, klar?
Det er galskap, ikke sant?
Oppdagerne frykter
at virkningen av boret som
oppdaget at denne hulen kunne ha
skapte gigantiske dødelige sprekker
faller ned i avgrunnen.
Temperaturen er 45 grader celsius.
Det ville drepe dem på en halvtime
hvis ikke for nærliggende lindring av
kjølig luft ved Robin-hullet.
Wow.
- Å ja.
Hvis krystallhulen
er himmelen, dette stedet er helvete.
Et støt av varm luft som langt overgår
den gigantiske krystallhulen pulserer
fra en usett hule på baksiden.
Ingen mennesker kunne vare her mer enn
noen minutter hvis det ikke var for
den kalde luften fra den nærliggende sjakten.
- Robin hull.
.
Merkelige formasjoner i motsetning til
noen noensinne sett vokse på vegger og gulv.
Ingen tegn til gigantiske krystaller, men overalt
det er andre vidundere i motsetning til
noe som er oppdaget på jorden.
Dude, dette er jomfru,
dette er uberørt, dette er like bra
som det noen gang kommer til å bli for oss.
Ikke noe mer.
Små filamentkrystaller
som ser ut som fiberoptikk, men disse
er laget av naturen, ikke mennesket.
Et enkelt pust kunne ødelegge dem for alltid.
Kantene på hulen er dekket
i blomkålformer ofte sett i
andre grotter, men ikke i denne skalaen.
De ligner koraller, noe som er usannsynlig syn i en ørkenhule.
- Det er mye lite brokkoblomstkrystaller
overalt, ikke bare på toppen, men også på bunnen.
Dette er så langt vi går ned.
Det er også noen veldig fine krystaller
som ser ut til å være selenittkrystaller,
så det ser ut som om du kunne få
lenger ned uten å forstyrre noen av
krystallene, som vi tydeligvis ikke kan,
men hvis jeg kunne klype dette av
og det kan gå ned der som
betyr, i huleterminologi, hvis noe
"går" det betyr at passasjen fortsetter.
Noen av de finere
krystaller vokser i bunter og klumper ser
mer som skapninger enn mineralformasjoner.
De bestemmer at denne hulen
er ca 50 ganger 50 meter med
et tre meters tak som faller
noen steder til under en meter.
Det er en smal tunnel som fører
av den som kan føre til en annen hule.
Det er en helt ny verden, ikke som noen verden vi kjenner.
Disse er delikate funksjoner, se på dette.
Se på det.
Til tross for sin utrolige varme,
og på grunn av sine unike hvite former,
laget bestemmer seg for å kall det ispalasset.
Vært mye flere av de hårfestene
krystaller som dannes her på denne kanten.
Akkurat der all denne skyen begynner.
Teamet søker en passasje
på baksiden av hulen for å se om
det fører til en annen krystallhule
og blir møtt med et støt av varm luft.
Wow!
Jeg har aktiv luft som blåser over
ansiktet mitt på sannsynligvis 10 miles i timen.
Dude, dette er helt fantastisk.
Det er galskap, hvis jeg flytter min
hodet opp slik jeg kan føle luften bevege seg
ut av det hullet og slo meg i ansiktet.
Ja, det går riktig
langs toppen av hulen.
Slik er det denne hulen er oppvarmet.
Slipp din hodet, du føler det ikke.
Greit, så jeg kan ikke føle det
akkurat nå, og da føler jeg meg aktiv her.
Det kommer ut av dette hullet.
De lurer på om dette
er veien til en krystallhule.
Det fortsetter.
Å nei måte.
Ja.
Ikke drep deg selv, dude.
En sti fylt med
utallige praktfulle kamre.
Marc, bare vær forsiktig.
Men hver og en dødeligere enn
den siste, lenger fra flykte til kjøligere luft.
Fra dette tidspunktet dokumenterer Beverly
hva han ser med en personlig videoopptaker.
Helt gal.
Vi har det skikkelig trangt krypkjeller og dette går.
Og bakken er varm.
Det er veldig varmt.
Varmen sprenger inn på 15 kilometer
i timen fra en usett kilde bortenfor.
Dette er helt utrolig.
Det jeg aldri har sett er en av disse tingene her.
Å jeg ser hva du ser.
Det er en bomull ball, selenittbomull,
i mellom aragonitt brokkolier egentlig.
Utrolig.
.
Jeg tar en titt på denne måten.
Å Marc, dette er galskap.
Dette er nydelig.
Det er varmt uten å snu.
Ok.
Jeg er brent, veldig brent.
Tunnelen faller til en annen hule.
Å utforske det er umulig.
Det er for varmt, for trangt.
For farlig.
Vi er borte herfra.
La oss gå.
Hvis der er en annen krystallhule,
de ville dø når de prøvde å finne det på denne måten.
Arbeidet deres fortsetter, og samler inn mer
prøver som forskerne kan analysere.
Disse er alle krystaller, kan du se
det er noe skitt som har sittet fast
på dem, men de er veldig ugjennomsiktige.
Krystaller i gang langs bruddlinjen.
Tiden er ute.
Mannskapet går nå tilbake til verden på overflaten.
Men Marc Beverly bestemmer seg for å lage
ett dristig dytt alene for å gå ned til
bunnen av skaftet for å se om
det er bevis på andre huler.
Vær trygg, ta deg god tid.
600 meter på et enkelt tau
uten at noen kan redde ham hvis noe går galt.
Timene går uten kommunikasjon.
Overflatelaget er slitne, frustrert, til og med redd.
Et hornsignal.
Oppdraget begynner.
Men noe er galt.
Marc Beverly er ikke på tauet.
- Senk!
Senke?
Ja.
Jeg tror han mente at vi skulle senke den.
Jeg tror han koblet fra kl
bunn og ment for oss å senke
det mer slik at han kunne koble til igjen.
Endelig hornet lyder igjen.
En halvtimes lang stigning avslører en
Beverly som bløtlegger og fryser
kaldt i den nær null ørkenluften.
- Gi dem et signal.
- Sakte, sakte!
Langsom!
- Hei, hva skjer, baby?
Du trenger ikke passere den knuten.
Han kommer tilbake fra bunnen av en
skaft som er dypere enn CN Tower er høyt.
Wow, det er så mye varmere
her oppe er det ikke engang morsomt.
Jeg kan nok bare komme meg ut.
Hvis jeg faktisk kunne bevege meg fysisk.
Jeg er så, så frossen.
– Jeg fikk en varm te og ting til deg i teltet.
og gå til teltet.
Ja, bare gå dit.
Jeg tror de vil snakke til deg et øyeblikk.
La meg skaffe deg en jakke.
Dette er skikkelig søkkvått.
Så det er mange...
Mye pit og noen huler.
Det er et lite lite område som
er, det er virkelig fascinerende.
Beverly er våt fordi
sjakten var overfylt med brennende vann,
strømmer som en foss og
faller ned i gruven nedenfor.
Ekstra frakk, hansker.
- Takk.
På ca 4110, var det bare
vann helle helle helle,
så kommer det ned til bunnen,
men det er bare noen virkelig store krystaller,
Jeg tror, ​​jeg håper jeg fikk noen bilder av det.
Beverly vet ikke
at hjelmkameraet hans sviktet
et sted i dypet av robinhullet,
sannsynligvis ved fossen.
- Du er bare i denne konveksjonen...
Sylinder med luft og takk, og...
Få noen frysende vindavkjølingseffekt.
– Å det er så kaldt!
Men uansett
kameraets feil, har han visuelt
bekreftet at det ikke er flere
grotter som skal oppdages i sjakten.
- Det er omtrent den eneste krystallen,
det var noen flere jeg ikke kan helt
husk fordi det er det alt er litt tåkete nå.
Mens Beverly snakker med
mannskap på overflaten, det er klart
at hypotermi setter inn.
- Ok.
Jeg er ganske kald.
Teamet hans får ham til
teltet for tørre klær og varme.
Når Beverly kommer seg, vil de gjøre det
fortsette deres push av hulen nedenfor.
For å se hva annet mysterier det kan avsløre.
.
- Ja, og de samme typene planter,
.
Etter dager av dødelig arbeid i
krystallhule, den vitenskapelige team sjekker inn med
klatrerne av det nærliggende robin-hullet.
Naica-prosjektets arbeid fortsetter som Marc Beverly
samler inn flere prøver for teamet å analysere.
Forskerne fastslår at
blomkålformer er aragonitt,
et mineral som ofte finnes i marine miljøer.
De spaghetti-lignende er også aragonitt.
- Sånn.
Mens filamentene
som ligner fiberoptikk er selenitt.
Babyversjoner av kjemper i krystallhulen.
- 16 meter.
Beverly tegner en detaljert
kart over hulen til sikre at hans funn
kan dokumenteres for fremtidig referanse.
Klatrer Jason Williams beskriver
hva de ser 150 meter nede.
- Grotten der nede, og en gang du
gå inn i det, det åpner seg faktisk inn i,
det er et helt rom, men taket er det ikke
veldig høyt handler det vel bare om
fire eller fem fot høy på det høyeste.
Hvis du går et stykke tilbake, er det en
lite øvre rom hvor det bare vinner
sannsynligvis fire fot, men hvis du går inn
at fire fot, temperaturen
blir veldig varmt der bak.
Hva er det interessante å
dere kan være, er det
bunnen av hulen er veldig solid.
Krystaller, mineraler og stein.
Hvis du slår hodet i taket
i bunnen av hulen, klunk klunk.
Hvis du slår hodet på
taket i toppen av hulen,
det bare dekker deg i gjørme.
- Det fosser.
- Å, ok.
– Vi liker gush.
- Ja.
- Så og den andre tingen er--
– Så det er fuktig da?
- Det er fuktig hele veien hele den øvre delen av hulen.
– Og vi kan bare stikke en av våre
rør rett opp i taket av
hulen og dere trekker dere ut igjen,
det vil gi oss en ledning, så kan vi legge lag
den og se hva som var i de forskjellige lagene.
Forhåpentligvis ting på overflaten
ville være ett fellesskap og ting opp
øverst ville være de eldre tingene.
– Vi vil ha begge deler.
Ja, vi vil ha både og
vi skal se etter virus og bakterier.
- Ja.
- Og alt annet.
Og alt annet.
Og det er gode nyheter.
Teamet av geoelektrisk kartleggere har truffet betale skitt.
- Ok, la oss gå 50 til.
Å wow, se på det.
På 90 minutter.
90 meter, og dette
er en, to, tre, fire.
Vel hvor er Robin i forhold til dette?
Det er bare 90 meter ned, hvor bruddet skjedde
i Robin, det var mye dypere, det var omtrent 130.
Det var lenger inne,
la oss gå til en annen skive videre.
Ja, kanskje 130?
Ja, se på det.
Ja, du ser fortsatt virkelig høy resistivitet.
Tenk om det er en åpning
her, hvis den trenden fortsetter,
vi kan komme oss opp til en mye større hule.
- Si, si.
Så til slutt skal vi
sett alt dette sammen, så får vi det
et 3D-kart over hele området slik at vi kan se
en oversikt over hvor det kammeret ville sitte.
Veldig kult, det er kjempebra, så det blir vi
i stand til å ta selve, notatene fra
der nede og kartlegge det til dette
3D kart som vi får her og får et
ekte bilde av hva som skjer.
Den geoelektriske planen
indikerer at ispalasset hule
kan være knyttet til andre huler.
Men om mennesker kan våge
fra hule til hule er et mysterium
som bare leting kan løse.
Forskerne rapporterer at i
krystallhulen de har trengt gjennom
den lange tilbake korridoren, men har ikke
kunne bevise at det fører
til en annen krystallhule.
Forskerne spør Marc Beverly
å bringe laget sitt ned for å se om
deres klatreekspertise kan være
til hjelp i den dødelige tunnelen som
de tror fører til en annen hule.
Sammen skal de prøve å låse opp
hulens siste hemmeligheter.
- Det jeg skal gjøre er at jeg skal ha boksen,
Jeg kan se og jeg vil si flytt rett.
Beverly vil bruke
fjernkamera for å sondere den lille
adkomstveier som fører ut av tunnelen.
– Lagtaktikken vår er å bevege seg virkelig
lett og rask, så vi tar en
vesken, den skal ha et kamera på
På toppen av det, skal vi ha en liter
og en halv væske med to frosne
elektrolyttpakker hos oss.
Kanskje en ispose eller to der inne
å holde alt det kjølig slik at vi kan
komme seg mens vi går gjennom og
det blir utstyret vårt.
Beverly er mer filosofisk
om risikoen de er i ferd med å ta.
– Vi ser dette hullet der nede, og det er det
som den lille, denne lille tingen i
bakhodet sier gå sjekk det ut.
Gå sjekk det ut og se hva som er
tilbake der, se hva du kan finne.
Folk synes det er galskap, de er som
hvorfor ville du gjøre det, hvorfor skulle du
utsett deg selv for dette og egentlig det
kommer ned til å leve livet og dette
handler om den menneskelige opplevelsen,
om å leve og ikke bare gjøre
det samme og gå seg vill
i dagens monotoni.
Klatrerne bestemme at de vil
bruk isvester, men ingen beskyttelsesdrakter.
De tror på draktene vil bare bremse dem.
De vil ofre sikkerhet for fart.
- Greit, la oss rulle.
På tide med et første dytt.
Disse oppdagelsesreisende vet at hvis noen sklir og
er slått ut, er det ikke noe håp om redning.
De når enden av tunnelen.
Uten åndedrettsvern og drakter,
det er et kappløp med tiden.
Klatrerne har merket området med
utstyret deres, men nå er de desorienterte.
Krystallene og borehullene ser likt ut hver gang.
Det er 45 grader klaustrofobisk hus av speil.
Hvor er skal du opp dit?
Det var der jeg la posen?
Ja.
Ville bare være sikker.
Hvis du gå, jeg tar deg tilbake.
- Ok.
.
- Som om vi ikke en gang dro til dette siste gang.
Jeg gikk ned dit, jeg ser det, det går
til speilene, på denne måten.
Ja, denne veien.
Etter 10 brennende minutter,
de forlater oppdraget.
Så det er flere hull, noen blindvei,
og vi vil sørge for at vi får det riktig.
De vender tilbake til misjon
kontrollen utmattet og beseiret.
- Bra jobbet, mann.
Beverly er skremt.
Teorien om å reise raskt og lett fungerte ikke.
– Vi er klare til å gå.
Etter en dag hvile, et nytt forsøk.
Denne gangen har oppdagelsesreisende ingen is
i det hele tatt til tross for den dødelige varmen.
De beeline rett for hullet de tror
er den beste måten å finne en annen krystallhule.
Beverly er sikker på at han kan se en
passasje i bunnen av hullet.
Vi har krystaller rett foran oss.
Vi fikk selvfølgelig mye varme.
Vi prøver bare å visuelt
dokumentere hva vi har så langt som
mulighet for passasjen som går.
Ok, jeg ble flat ned glødepinnen,
så vi får se hva som skjer.
Går inn igjen.
Fortsett, jeg ser på søkeren, Marc.
Gå ned, men du fortsatt, ser det ut som
omtrent en til to fot som deg
må utvide den inne i hulen.
Høres bra ut.
- Ok, lås den ned.
Det er et godt skudd.
- Ok, jeg må stramme til.
går opp ned, ok.
igjen.
Etter fem straffe
minutter, en fristende ledetråd.
Øverst i høyre hjørne av passasjen, et tomrom.
Dette ser Beverly ut som en passasje til en annen hule.
Denne tilgangsmåten er også liten for menneskelig utforskning.
Ok, bra.
Noe annet?
Det er det.
Jeg tror det er det folkens, vi er ferdige.
Det var intenst.
.
Ja, alle sammen riktig, alle sammen.
- Bare ta deg tid, pass på lysken din,
se på ribbeina, du kan enkelt
bryte et ribbein på en av disse tingene.
Men Beverly føler
innen rekkevidde av å løse mysteriet,
at det er en annen krystallhule.
Han anmelder opptakene sine med
Victor Torres i oppdragskontroll.
- Men det er høyt, ok stopp der.
På høyre hjørne kan du
ser at det er litt damp i det
område som for meg er som et tomrom.
- Gi en idé om hvordan stort er det tomrommet der.
– Det er bare 25 centimeter med 25 centimeter.
Ikke nok til...
Ja, du vet, ikke nok til å krype gjennom.
Det er en mulighet.
Det er ubestemt, la oss kalle det det.
Det er ikke positivt, det er det ikke negativ, ubestemt.
Indeterminant betyr selv om
det er andre huler forbundet med
luftsjakter, ingen mennesker explorer kan gå lenger.
Men det var verdt risikoen utforske utover sprekken.
Nye, fantastiske krystaller oppdages i dette
gang ikke sett eller filmet på tidligere oppdrag.
Et sverd-lignende det laget dubber Excalibur.
Det ville vært et midtpunkt i ethvert museum.
Her er det bare en kuriositet.
En annen krystall på gulvet som
er som en perfekt kuttet perle.
Og rundt omkring, vegger og søyler
av uberørte krystaller som konkurrerer
de i den store hulen nedenfor.
Utforskerne har konkludert for nå
at krystallhulen og isen
palasset er ikke fysisk forbundet,
men de er begge en del av en mye større system av huler.
Det inkluderer The Cave of Swords,
Seilhulen og Dronningens øye.
Disse hulene har avslørt nytt liv.
Jeg hater å forlate dette
miljø fordi jeg tror det
vi vil sannsynligvis aldri se det igjen.
Dette er en ekstraordinær mulighet til
få et kort tidsvindu som vi
kan se inn i en del av undergrunnen
som vi vanligvis ikke ser, så forlater det,
Jeg er spent på hva vi har samplet
og hva jeg tror vi vil finne,
Jeg tror det vil være veldig viktig,
men jeg er også veldig nostalgisk
det faktum at jeg har sett fantastisk
skjønnheter under disse ekspedisjonene
og jeg vil ikke se dem igjen.
Det er et bittersøtt øyeblikk.
Millioner av virus har
blitt oppdaget i krystallhulens vann.
Forskerne fastslår at
livet her er det samme som på
hydrotermiske ventiler kl bunnen av havet.
Bakterier og virus sameksisterer i
et av de tøffeste miljøene på jorden.
Deres pågående studier går spor etter
en forståelse av livet på andre planeter.
Oppdraget er gjort.
Nå går alle tilbake til originalen
krystall hule for et siste besøk å si
farvel, for det kan snart være borte for alltid.
Selv om ispalasshulen fører
til en rekke andre huler, det er det også
ikke lenger et alternativ for fremtidige oppdagere.
Gruven har bestemt seg for å dekk robin-hullet.
Ingen vil noen gang utforske ispalasset igjen.
Dette kan være siste gang noen
vil se disse naturlige underverkene.
- Jeg elsker dette stedet.
Men det er det ikke nødvendigvis en dårlig ting.
Snart kan krystallhulen komme tilbake
til sin naturlige tilstand under vann.
Krystallene kan fortsette å vokse,
kanskje gjenoppdages på et annet tidspunkt.
Noen ganger de beste tingene på jorden
er tingene vi lar være i fred.